Godaften! Det var dejligt, De kunne komme.
De ser også strålende ud.
Sikke en fin ung dame, man er blevet! Jeg forventer en dans senere.
Tak, mr. Weston!
Du må ikke stå op for længe. Dr. Perry bad dig være forsigtig.
Jeg hviler mig, når jeg er træt. Emma!
- Mrs. Weston! Godaften! - Godaften, Harriet.
Vi er lidt tidligt på den, men De bad os komme i god tid.
Jeg er så taknemmelig for Deres hjælp.
Harriet og jeg skal nok gøre alt, hvad der kræves af os, ikke?
- Jo, miss Woodhouse. - Emma gransker vores dekorationer.
Jeg beundrede skam bare Deres hustrus smag og dygtighed.
- Rummet har aldrig været så fint. - Det ser ganske festligt ud.
Harriet, eftersom du gerne ville hjælpe til -
- kunne du så ikke finde en pude til mr. Freemans dårlige fod.
Naturligvis, mrs. Weston.
Der står en ung mand, som De vist kender.
- Frank! - Altså mr. Churchill?
Forstyr ham ikke. Han hører ikke.
Frank!
Miss Woodhouse! Så mødes vi igen.
Jeg behøver ikke spørge til Deres helbred. Beviset står foran mig.
De har vel ikke lidt nød, mens De har været væk.
- Jo, det har jeg. - Bortset fra at De er tunghør.
Jeg holdt udkig efter den nyankomne. Den store mrs. Elton.
Jeg har hørt meget om hende.
De hører meget mere, så snart hun kommer.
Hun skulle hente miss Bates og Jane.
Hun har taget stakkels Jane under sine vinger.
- Men hvorfor "stakkels" Jane? - Jeg er nysgerrig efter at se hende.
Hun ville blive yderst smigret, hvis hun vidste det.
Den første dans er vores.
- Det gjaldt en tidligere anledning. - Jamen De lovede!
- Det løfte gælder ikke længere! - Udmærket.
Eftersom De er i drillehumør i aften, begynder jeg forfra.
Miss Woodhouse, må jeg få den første dans?
Når De er så ihærdig, kan jeg kun sige ja.
Så er vi atter på sikker grund.
Hvor var det venligt af Dem. Det er slet ikke så vådt derude.
Det er blot en byge. Jeg har kraftige sko på.
- Men stakkels Jane og mrs. Elton! - En paraply!
Det begyndte, så snart vi gik ud, og Jane bliver så let forkølet.
Jeg sagde til hende: "Er du sikker på, en stola er varm nok?
- Jeg har det, der skal til! - Jeg vidste ikke, De var her.
Hvis De havde tænkt Dem at agere ædel ridder, nåede De det ikke.
Jeg kan hjælpe en dame ud af en vogn uden at meddele hele verden det.
Mr. Weston dog!
Hvor er her fint! Kom og se, Jane. Sikke en forvandling.
De må have haft en Aladdins lampe. Det er som taget ud af et eventyr.
Jeg er glad for, De kan lide det. Vi skal nok få det rart her.
Er Jane ikke elegant?
Hun har selv syet sin kjole. Hvert eneste sting!
Men sig ingenting, for så bliver hun vred på mig.
Hun burde være stolt. Ikke en kjolesyerske i London kan...
Doktor Hughes, hvor er det hyggeligt. Og mrs. Hughes!
Er her ikke fint? Sikke en forandring. Hvor er mr. Richard?
Forstyr ham ikke. Lad ham tale med de unge damer.
Frank Churchill er en nydelig ung mand.
Han var som en gentleman, da han hjalp mig ud af vognen.
Ham synes jeg godt om.
Men jeg ser få andre perler her bortset fra min egen.
Du er meget stille. Er du nervøs?
- Jeg sørger for, du danser. - Tænk ikke på mig.
Hvad synes du om min frisure? Klæder den mig?
- Ja, meget. - Jeg bekymrer mig ikke om mit tøj.
Men jeg skylder mr. og mrs. Weston at se godt ud -
- for alles øjne hviler sikkert på mig. Hvor ser du sød ud, kære Jane.
Undskyld mig et øjeblik.
Hun kalder hende "Jane". Hun er meget frimodig.
- Men hvad synes De om hende? - Mrs. Elton? Slet ikke.
Men hun er elegant. Er det ikke rigtig?
Jo, hun er elegant, men...
Nu kommer det, vi har ventet på.
Tag det ikke ilde op, men jeg må bede mrs. Elton om at indlede dansen.
- Det forventer hun. - Det forstår jeg da godt.
- Jeg håber ikke, De tager det ilde op. - Slet ikke.
- Tak, kæreste. - Hvem skal være hendes kavaler?
- Hun håber vel på, det er Frank. - Beklager. Jeg har lovet mig bort.
- Er det sandt? - Jeg er villig til at lade Dem slippe.
- Det afviser jeg. - Det er klart.
Du skal byde hende op.
- Hun vil ikke danse med en gamling! - Vist vil hun det!
Når bare hun er den første, er hun ligeglad med kavaleren.
- Det var ikke venligt. - Det var heller ikke meningen.
Skal jeg partout føre an? Er der virkelig ikke andre?
Jamen så må jeg vel sige ja.
Man får næsten lyst til selv at stå brud.
- Miss Woodhouse... - Tak, mr. Churchill.
Roserne ved Donwell Abbey...
Tak, miss Woodhouse. Og mr. Churchill.
- Sådan danser vi ikke på Maple Grove. - Om forladelse, mrs. Elton.
- Stakkels Harriet! - Bare rolig. Elton er der.
- Danser De ikke, mr. Elton? - Jo, hvis De vil danse med mig.
Min tid på dansegulvet er forbi. Men miss Smith mangler en kavaler.
Om forladelse. Dans er ikke min stærke side.
Men med Dem havde jeg danset.
Jeg er en gammel gift mand, så hvis De vil have mig undskyldt.
Mr. Knightley, vi tæller vist som observatører i aften.
Undskyld mig et øjeblik.
- Harriet... Miss Smith, vil du danse? - Mig?
- Lad os vise dem, hvad vi duer til. - Tak!
De behøver da ikke takke mig.
Knightley har forbarmet sig over den lille Smith. Hvor venligt.
- Tak, frue. - Det er længe siden, jeg har danset.
Det var meget dejligt, Harriet. Jeg kommer og byder dig op senere.
Tak.
Får du danseundervisning hos mrs. Goddard?
Jane, hvor er du? Der er du. Godaften.
Du må tage din stola på, ellers bliver du forkølet. Det trækker.
- Jeg behøver den ikke. - Jamen du skal!
- Du må ikke blive syg i morgen. - Nu skal jeg...
Mr. Churchill, hvor elskværdigt af Dem.
Hvor lægger De det fint over hende.
Hvor er du heldig, du får så meget opmærksomhed. Kom nu.
Lad os finde maden.
- Tak, Harriet. - Er alt i orden, Jane?
Tak, fordi De tog Dem af Harriet.
Den mand er afskyelig.
De ville såre flere end bare Harriet.
Hvorfor er de blevet dine fjender?
Engang i tiden syntes du, at han og Harriet passede sammen.
Det var en stor fejltagelse. Og det kan de ikke tilgive mig.
Jeg vil ikke skælde dig ud. Jeg vil overlade dig til din egen eftertanke.
Tør De overlade mig til det? Siger min forfængelige ånd mig, jeg tager fejl?
Ikke din forfængelige, men din alvorlige.
Hvis den ene fører dig på vildspor, siger den anden det.
Jeg har taget fejl af mr. Elton.
Jeg så ikke hans mangel på format.
Jeg var overbevist om, at han var forelsket i Harriet. Jeg tog fejl.
Jeg må til gengæld sige -
- at du gjorde et bedre valg, end han selv har.
Harriet har mange gode egenskaber, som mrs. Elton er blottet for.
- Det er jeg glad for at høre. - Jeg undervurderede hende.
Hun er en fordringsløs og sød pige.
Hun er langt at foretrække for enhver mand frem for mrs. Elton.
Hun er en sød pige, som er hundred mrs. Elton værd!
Foregå de andre med et godt eksempel. Folk sover!
Vi må gøre en indsats.
Hvem skal du danse med?
- Til Dem, hvis De byder mig op. - Vil du danse med mig?
Vi er ikke så meget søskende, at det er spor upassende.
Nej, det er vi virkelig ikke!
Mr. Knightley... miss Woodhouse.
Du milde, sikke en formiddag! Jeg traf miss Bates hos Ford's.
Hun beskrev Janes kjole i aftes i mindst en halv time.
Og så talte hun om maden i en halv time mere!
Har der været nogen her?
- Søde Harriet, har du det dårligt? - Nej, mrs. Goddard.
Du har ikke bevæget dig, siden jeg begyndte at tale til dig.
Har De talt til mig?
Jeg ville spørge, om du og Betty vil bringe kurven til Donwell -
- og takke mr. Knightley for æblerne.
Men hvis du er for træt, kan jeg bede en anden om at gå med.
Nej, mrs. Goddard. Jeg er ikke det mindste træt!
Lidt frisk luft ville være dejligt. Er det denne kurv?
Skal jeg hilse og sige tak? Hvis jeg altså ser ham...
Tak, mrs. Goddard! Vi skynder os.
Hvor er min kyse? Betty!
Det blæser en frisk vind. Træerne vajer lidt.
- Det måske ikke særlig klogt. - Det tror jeg, det er.
Der er en mørk sky. Jeg burde være gået tidligere.
Det er ingenting. Det er en dejlig formiddag i maj!
Jeg har ikke bedt dig gå med, for du bør hvile dig.
- Du kan ikke tåle sene aftener. - Jeg har det glimrende.
- Desuden blev det ikke så sent. - Du er præcis som din kære mor.
Men jeg skal nok passe på dig.
- Skynd dig nu. - Vi burde ikke være gået denne vej.
- Den er kortere. - Hvad var det?
Det er bare sigøjnerne. De ser os ikke. Kom nu.
Solen kigger frem for at hilse på dig.
- Kom nu! - Tør vi virkelig fortsætte?
Betty...
- Betty... - Løb!
Giv en mønt, miss. Giv en mønt til sigøjnerne.
Jeg har ingen penge. Lad mig være!
De ser heldig ud. Skal jeg spå Dem?
- Skal jeg spå Dem? - Rør mig ikke!
Lad mig være. Jeg har ikke noget til jer!
Få jeres beskidte fingre væk!
Man kan se underkjolen!
Hjælp mig!
Løb!
Hvad foregår der her? Miss Smith! Hvad er der sket?
- Hvad har de bøller gjort? - Tak, sir! Tak.
Kan De klare det? Vi er der næsten.
- Sådan. - Harriet, mr. Churchill! Hvad er der?
Må hun sætte sig ned? Hun føler sig svag.
- Er hun kommet til skade? - Hun er bare blevet forskrækket.
Hun løb på sigøjnerne i skoven. Der er ikke sket noget.
Jeg nåede lige at jage dem bort.
- Reddede De hende? - Det var bare børn.
De havde næppe gjort hende ondt. Hun var nu godt nok i nød.
- Nu må jeg gå. - Vil De ikke blive lidt?
Jeg er allerede forsinket. Jeg overlader hende i Deres varetægt.
Stakkels lille Harriet! Er du kommet til skade?
Nej, miss Woodhouse. Han jog dem væk!
Men se din kjole.
Det må være fra, da jeg faldt. Man han trak mig op!
- Han hjalp mig op igen. - Hvad bestilte du alene i skoven?
Jeg var ikke alene. Betty var sammen med mig.
Betty Bickerton. Men hun løb sin vej.
Det var ved skæbnens gunst, at han red forbi netop i det øjeblik.
- Ikke sandt, miss Woodhouse? - Det var det virkelig.
Mr. Churchill er den modigste mand, jeg nogensinde har truffet!
Når du føler dig klar, skal du tage hen og takke ham.
- Ville det være passende? - Så absolut.
- Jeg synes, det er din pligt. - Miss Woodhouse!
Bliv siddende, til du er kommet dig. Jeg kommer ind til dig.
Miss Woodhouse, der er noget, jeg må fortælle Dem.
- Jeg har en bekendelse. - Med hensyn til hvad, Harriet?
Jeg vil ikke have nogen hemmeligheder for Dem.
- Slet ingen. - Tak, Harriet.
Jeg har desværre næret nogle meget fjollede følelser for nogen.
- De ved nok, hvem jeg tænker på. - Det tror jeg, Harriet.
Hvor kunne jeg være så dum? Blot tanken fylder mig med skam.
- De burde have irettesat mig. - Du mener vel mr. Elton?
Nu virker det vanvittigt. Jeg ser intet fortræffeligt i ham.
Han er mig fuldstændig ligegyldig. Jeg vil helst ikke træffe ham.
Og jeg misunder ikke hans hustru det fjerneste.
Hun havde en hæslig kyse på i søndags.
Så anser jeg dig for at være kureret.
- Der er bare en ting til. - Og hvad er det?
Luk den op.
Det ligner et stykke gammelt hæfteplaster.
Det er det også. Kan De ikke huske det?
Hvad?
Det skete herinde. Han spidsede en blyant og skar sig i fingeren.
De havde ikke noget plaster, så jeg tog noget af mit eget.
Ja. Nu husker jeg det.
- Hvor jeg dog skammer mig. - Hvorfor det?
Jo, forstår du, Harriet. Jeg havde plaster i min lomme.
Men jeg ville lade dig pylre om ham.
Jeg fortjener at stå i skammekrogen resten af livet!
Miss Woodhouse, jeg klippede et stykke til ham, men det var for stort.
Han klippede det mindre og stod og legede lidt med det.
Da De var gået ud, samlede jeg stykket op fra gulvet.
I min enfoldighed gemte jeg det som en skat.
Jeg har båret den i medaljonen ved min... person...
... lige fra den dag af.
Hvad skal jeg sige?
Miss Woodhouse, jeg brænder det... nu.
- Er du sikker? - Jeg vil vise, hvor fornuftig jeg er.
Som du vil.
Sådan. Farvel, mr. Elton!
- Jeg skal aldrig gifte mig. - Aldrig gifte dig?
- Det må være en ny beslutning. - Som jeg har tænkt mig at holde.
Harriet, jeg håber ikke, det er en kompliment til mr. Elton?
Mr. Elton? Bevar mig vel!
Det er jeg glad for at høre.
Han er så langt være værd end mr. Elton.
Jeg vil ikke foregive, at jeg er i tvivl om, hvad du mener.
Du vil ikke gifte dig -
- fordi vedkommende har langt højere stilling end du, ikke sandt?
Jeg drister mig ikke til at tro, at han ville lægge mærke til mig.
Så vanvittig er jeg ikke.
For mig er det fornøjelse nok at beundre ham på afstand -
- og at tænke på, hvor uendelig højt han står over alle andre -
- med taknemmelighed, undren og ærefrygt.
Jeg er slet ikke forbavset.
Hans hjælpsomhed har varmet dit hjerte.
Jeg vil aldrig glemme det.
Da jeg så ham nærme sig i min bedrøvelige tilstand...
Pludselig vendtes elendighed til fuldkommen lykke!
Det er ganske naturligt, at du føler, som du gør.
Men giv ikke efter for dine følelser.
For det er slet ikke sikkert, de er gengældt.
Jeg giver dig denne advarsel nu, for jeg vil aldrig mere tale om det.
- Nej, miss Woodhouse. - Jeg har ikke i sinde at blande mig.
Fra og med nu ved jeg ingenting om sagen.
Lad intet navn komme over vores læber.
Vi har taget meget fejl før, og nu vil vi være dobbelt så forsigtige.
Ja, miss Woodhouse.
Kom ind! Det er bare en byge.
Det er snart overstået. Kom bare op!
Søde Jane, vi får uventet besøg!
Alle vores venner blev overrasket af regnen, mens de gik i butikker.
- Kom ind! Miss Woodhouse... - Tak, miss Bates.
- Mr. Knightley! - Han er kommet forbi med nogle æg.
Værsgo og sid ned.
- Mr. Knightley! - Hvordan har Deres hustru det?
Nogenlunde. Men det er slut med spadsereture, før barnet er kommet.
Det er klart. Hils hende endelig.
- Jeg håber ikke, De blev alt for våd. - Det er ingenting.
Det er en fornøjelse at gå med Dem i al slags vejr. Ikke sandt?
- Det ved miss Woodhouse godt. - Det gør jeg da ikke.
- Regner det stadig? - En smule.
Der rider stakkels Perry! Har han ikke anskaffet en vogn?
- Hvorfor skulle han det? - Skrev du ikke det i et brev?
- Jeg har ikke hørt om det før. - Så må jeg have drømt det.
- Vidste du det, Emma? - Nej, men sladderen når mig sidst.
- Gad vide, hvor du har det fra. - Det er noget, jeg har bildt mig ind.
- Kan det være sandt, miss Bates? - Mrs. Perry nævnte det vist.
- Ikke sandt, Jane? - Det kan jeg desværre ikke huske.
Mor fortalte det efter vores spadseretur den morgen.
Men oplysningen var fortrolig, så jeg sagde ingenting.
Jeg snakker jo en hel del. Ikke sandt, miss Woodhouse?
Men når det gælder hemmeligheder... Hvad er der, Jane?
Tænk, at Frank, der bor i Yorkshire, ved mere om Highbury end os.
Det er holdt op med at regne. Vi må ikke forstyrre miss Bates.
Kom, miss Smith. Så går vi tilbage til Hartfield.
- Farvel, miss Bates. - Tak for læ.
Jeg finder ham selv, tak.
Mrs. Elton!
Nå, men så bliver det aflyst. Er det ikke forskrækkeligt?
Jeg ved ikke, hvad De taler om.
Udflugten. Jeg havde planlagt en udflugt til Box Hill i næste uge.
Vi skulle på opdagelse, ligesom man gør i Bristol-området.
Men nu er sommeren snart gået, og vi har intet gjort.
Ved denne tid i fjor på Maple Grove havde vi været på mange udflugter.
- Jeg kendte ikke til nogen udflugt. - Ikke det?
Invitationerne er ikke blevet sendt ud, men jeg troede, nogen havde sagt det.
- De stod også på min liste. - Tak. Mange tak.
Vi skulle have spist på præstegården først. Maden var allerede bestilt.
Men nu kræver biskoppen min mands tilstedeværelse ved et trist møde.
Jeg kan ikke underholde så mange gæster alene.
- Eller kan jeg? - Det tror jeg godt, De magter.
Det ville se ejendommeligt ud. En nygift hustru uden manden.
Jeg ville invitere folk til at komme tidligt og se præstehaven.
Det er virkelig ærgerligt!
Nuvel... De kan komme her i stedet og udforske Donwell før udflugten.
Fortræffeligt forslag, Knightley.
Hvis vi begrænser os til nogle få udvalgte, løser det mit problem.
Ja... De kan plukke mine jordbær. De er hurtigt ved at modne.
- De og jeg arrangerer det sammen. - Et øjeblik, mrs. Elton.
Eller lad mig om det. Jeg er ikke uerfaren.
En gift kvinde har beføjelser.
- Jeg sender invitationerne ud. - Nej, mrs. Elton.
Der er kun en gift kvinde, som jeg kan give lov til at invitere gæster.
Mrs. Knightley.
Og da hun ikke eksisterer, vil jeg selv ordne det.
De er vel nok mærkelig. De er humoristisk.
Jane og hendes moster skal i hvert fald inviteres.
Jeg har intet imod at møde familien Woodhouse, så dem kan De invitere.
De skal vide, at jeg Dem taknemmelig.
De gør mig en stor tjeneste, og det skal jeg ikke glemme.
- Tak, frue, men... - Jeg har fået en strålende idé!
Tænk, hvis Jane, miss Bates og jeg kom ridende på æsler.
Ville det ikke være vidunderligt?
Jeg må tale med min caro sposo om det.
Hun er håbløs!
Jeg kender ingen, der kan gøre mig så vred som hende!
For mig er hendes selvgodhed en evig kilde til fornøjelse.
- Jeg finder et vist behag i hende. - Det er noget, vi ikke deler.
Det samme gælder hendes hengivenhed for Jane Fairfax.
Emma... Har du lagt mærke til -
- en anden slags hengivenhed mellem miss Fairfax og Frank Churchill?
Frank Churchill? Det tror jeg ikke.
Jeg syntes, jeg så noget... fra hans side.
Jane Fairfax og Frank Churchill? Hvor er De dog morsom.
Jeg ved, hvad jeg taler om. I det mindste hvad angår herren.
Men hende kan jeg ikke svare for. Jeg tror, De tager fejl.
Det håber jeg næsten også... for hendes skyld.
Hør efter, alle sammen! Hør efter et øjeblik!
Mine damer! Jeg beder Dem!
Tak. Hvis De henter...
Det er Deres hus. Jeg kan ikke holde det ud!
Deres jordbær!
Et let måltid bliver sat frem. Tak.
Har De en kurv, mrs. Cox?
Ned ad stien til køkkenhaven... Mr. Churchill, jeg vil...
Hvor er mr. Churchill? Jeg sagde, han ikke måtte komme for sent.
Ikke dig, Jane. Jeg vil fortælle dig noget.
Det er nu også så opslidende at plukke jordbær.
Miss Smith...
- Hvorfor går De ikke med de andre? - Der var ikke flere kurve.
Så pluk i mrs. Cox' kurv. Alle kan ikke få en kurv.
Det er fint nok, mrs. Elton. Lad mig vise dig løvsalen.
- Der er mere svalt end i haven. - Tak, mr. Knightley!
Knightley er da underlig. Jeg begriber mig ikke på ham.
Kære Jane. Jeg fik svar på mit brev i morges.
Hvilket brev, mrs. Elton?
Pladsen er din. Er det ikke vidunderligt?
- Dine bekymringer er omsider ovre. - Det vidste jeg ikke.
Du behøver ikke takke mig.
Det er en fortræffelig familie, som min søster kender.
Så du kan besøge Maple Grove.
Jeg er så glad. Intet kunne være mig en større glæde.
Jeg bad Dem ikke om at handle på mine vegne. Jeg kan ikke sige ja.
Sludder. Du er dygtig. De skal være glade for dine tjenester.
Mine anbefalinger kom via Maple Grove, og det afgjorde sagen.
Så er det på plads. Jeg må hellere se til dem.
Uden min overvågen ville de intet bestille.
Susan, du har en jordbærrod i hånden!
Miss Woodhouse, vil De hilse mrs. Elton og sige, at jeg er gået hjem?
Naturligvis. Skal jeg angive en årsag?
Sig, at jeg har fået en slem hovedpine.
- Bør De så gå ud i solen? - Jeg trænger til at røre mig.
Alene?
Vi ved alle, hvordan det er at være træt i sit indre.
Og jeg er helt udmattet.
Lad mig gøre, som jeg vil -
- og fortælle, at jeg er gået, når først det er nødvendigt.
Kom til spisestuen om fem minutter. Eller så snart kurvene er fulde!
Til spisestuen!
Mr. Churchill, mrs. Elton bliver lettet over at se Dem.
Hun vidste udmærket, at det kunne trække ud hos mrs. Churchill.
Miss Fairfax er desværre gået hjem. Hun havde det ikke godt.
Jeg traf hende på vejen.
Heden er ulidelig!
Sæt Dem ned og hold Dem i ro.
Udflugten til Box Hill er vanvid!
Alle skal ikke til Box Hill. Det bliver kun et lille selskab.
Lad mig sende bud efter noget at drikke.
De skal ikke varte mig op. Jeg har det bedre om lidt.
- Jeg er i dårligt humør i dag. - Det har jeg lagt mærke til.
Jeg rejser snart udenlands. Jeg er træt af at være nytteløs.
Ja, se De bare på mig.
Men jeg er led ved England og rejste gerne i morgen.
Måske er led ved velstand og forkælelse.
Kan De ikke opfinde et par lidelser til Dem selv?
Skulle jeg have det for godt? Der tager De fejl.
Jeg er frustreret i alt, hvad der er væsentligt.
Jeg betragter mig slet ikke som noget lykkeligt menneske.
Vil alle gå til spisestuen? Til spisestuen!
Stil kurvene her. De står fint her.
- Vi må hellere adlyde indkaldelsen. - Det må vi vel.
Jeg må indrømme, at jeg havde tænkt mig at gå før udflugten.
Men De har fået mig på andre tanker. De har fordrevet mit dårlige humør.
- Har jeg? Jeg har ikke sagt noget. - Det behøver De ikke.
Tak, mr. Churchill. Men jeg kan nu godt klare mig selv.
Jamen det kan jeg ikke.
Knightley, et skrækkeligt dyr kravler på min hals.
- Er der ikke noget? - Jo.
I min caro sposos fravær må De gerne tage det hvis, hvis De vil.
Vores kammerater er overordentlige sløve i dag.
- Hvordan skal vi vække dem? - Mr. Churchill!
Miss Woodhouse har beordret mig -
- til at sige, at hun omgående vil vide, hvad I alle tænker på.
- Mr. Churchill dog. - Er der ingen, der er friske?
Vil miss Woodhouse gerne vide det?
Glimrende sagt, Knightley!
Nej, det vil jeg virkelig ikke.
Jeg holdt inde med den slags dumheder, da jeg forlod børneværelset.
Jeg skal være mere finurlig.
Miss Woodhouse frafalder sin ret til at vide, hvad De tænker på -
- og vil blot høre noget, som er underholdende fra hver og en.
Det kan enten være noget begavet, hvad enten det er prosa eller vers.
Eller to moderat begavede ting, eller tre meget kedelige ting.
- Hun lover at le hjerteligt ad alle. - Jeg skal gøre mit bedste.
Hvem begynder?
Du milde.
- Miss Smith! - Det kan jeg ikke.
Kan ingen gøre et forsøg?
Tre meget kedelige ting?
Det passer lige til mig.
Jeg siger tre meget kedelige ting, så snart jeg åbner munden!
Men De må kun sige tre ting. Og det er jo svært.
Ja, naturligvis. Jeg forstår, hvad hun mener.
- Jeg må prøve at holde mund. - Jeg synes om Deres forslag, Emma.
- Hvad bliver en gåde vurderet til? - Ikke ret meget.
Ikke når den kommer fra mr. Weston. Lad os høre!
Hvilke to bogstaver udtrykker det fuldkomne? Bedre kan jeg ikke.
To bogstaver, der udtrykker det fuldkomne? Det ved jeg ikke.
De gætter det aldrig.
Det er M og A. Emma! Forstår De?
Det siger De ikke?
Det forklarer, hvad der ønskes. Det fuldkomne skulle ikke være kommet.
Mrs. Elton er stille. De kan sikkert bidrage med noget vittigt.
Man må have mig undskyldt. Jeg synes slet ikke om den slags.
Jeg har ikke noget begavet at stille til tjeneste.
Jeg må selv afgøre, hvornår jeg taler og tier. Spring mig over.
Desuden har vi siddet her længe nok. Lad os bryde op.
Vil De være så venlig, mr. Knightley?
Må jeg, miss Woodhouse?
Kom, miss Bates. Så hjælper jeg Dem op.
Hvis De tager den her, så tager jeg tæppet.
- Jeg håber, De har hygget Dem. - Det har jeg.
Mr. Knightley!
Vi har knap nok talt sammen.
Hvor kunne du, Emma? Du var hjerteløs mod miss Bates.
Jeg lavede kun sjov. Jeg er vis på, hun ikke forstod, hvad jeg sagde.
- Det gjorde hun og blev såret. - Hun er et godt menneske.
Men De må da indrømme, at det gode og det latterlige er blandet uheldigt.
Det indrømmer jeg. Hvis hun var stillet som De, havde jeg intet sagt.
Men det er ikke tilfældet. Hun er fattig.
Hun er sunket fra den komfort, hun blev født til, og synker dybere.
Du burde vise medfølelse. Du, som hun har kendt, fra du var spæd -
- griner ad hende og ydmyger hende foran hele selskabet.
Emma... Tænk, at du af alle mister dømmekraften på grund af lidt smiger!
Jeg er meget skuffet!
Jeg har plukket så mange blomster og planter. Se, miss Woodhouse.
Miss Woodhouse!